Odlično si opravil. Odlično.
Uspelo ti je. Uspelo ti je!
Da nadaljujemo, poslušali smo dolgo in kompleksno obravnavo naklepnega umora.
Naklepen umor je najresnejša obtožba, ki jo obravnavajo naša sodišča.
Poslušali ste pričevanja, za ta primer so vam razložili zakon.
Zdaj je vaša dolžnost, da poskusite ločiti dejstva od zgodbic.
En mož je mrtev. Življenje drugega je na kocki.
Če imate kakšen razumen dvom v krivdo obtoženega -
razumen dvom - potem mi morate vrniti sodbo ni kriv.
Če pa ni upravičenega dvoma, potem morate, čiste vesti,
obsoditi obtoženca z kriv.
Kakorkoli se boste odločili, vaša sodba mora biti soglasna.
V primeru, da spoznate obtoženca za krivega,
sodišče ne bo razmišljalo o predlogu za pomilostitev.
V tem primeru je smrtna kazen obvezna.
Soočeni ste z veliko odgovornostjo. Hvala, gospodje.
Porotniki lahko gredo.
Porota se bo zdaj umaknila.
12 JEZNIH MOŽ
- Boš žvečilni gumi? - Ne, hvala.
Ne premakne se.
- Daj, da vam pomagam. - Tako.
Veš nekaj? Zjutraj sem poklical vremensko postajo.
To bo najbolj vroč dan leta.
Mislil bi, da imajo klimatske naprave na teh krajih.
- Kako vam je ime, gospod? - Oh ... tale je. Da.
Najlepša hvala. V redu, gospodje. Vsi ste tu.
Zdaj, če karkoli želite, bom pred vrati. Samo potrkajte.
Dobro jutro. Nisem vedel, da zaklepajo vrata.
Seveda jih. Kaj ste pa mislili?
Ne vem. Nikoli nisem pomislil na to.
- Za kaj je pa to? - Mislil sem, da bi lahko tajno glasovali.
Dobra ideja. Mogoče ga lahko izvolimo za senatorja.
- Kako ti je bilo všeč? - Ne vem. Bilo je kar zanimivo.
- Ja? Sam sem skoraj zaspal. - Mislim, še nikoli nisem bil v poroti.
Ne? Jaz sem bil že večkrat porotnik.
Ti odvetniki govorijo in govorijo, tudi če je primer zelo očiten kot ta.
- Si kdaj slišal toliko mlatenja prazne slame. - Po moje imajo pravico.
Imajo pravico, da. Sistem je, ampak ...
če vprašate mene, bi te težavne mulce ustavil, še preden bi delali težave.
Prihranili bi veliko časa in denarja. Začnimo.
Da. Verjetno imamo vsi tukaj opravke.
Lahko začnemo s petminutnim odmorom. En gospod je na stranišču.
Bomo ... sedeli po vrstnem redu?
Ne vem. Verjetno.
- Kolega, na moje mestu sedite. - O, oprostite.
Že v redu.
Hej, sploh ni slab razgled, ne.
Kaj mislite o primeru? Mislim, meni se je zdelo zelo zanimivo.
Nič pravih ... mrtvih kotov. Razumete?
Srečni smo, da smo dobili umor. Mislil sem na napad ali pa vlom.
Fant, to je lahko dolgočasno.
- Hej, je to Woolworth stolpnica? - Točno.
Kaj ni to smešno. Celo življenje sem tu, pa še nisem bil tam.
Če bi morali razbrati vso tisto sranje, kot tista stvar s filmom.
Ja. Ali pa nož?
Da praviš odraslim naj verjamejo takim stvarem.
Lahko pričakuješ to. Saj veš s čim se ukvarjamo tu.
Da, verjetno res.
No, hupa ti dela. Zdaj poskusi še luči.
- Ste se prehladili? - In kako. Prehladi v vročini so najhujši.
Komaj se dotaknem nosu. Vidite kaj mislim?
Seveda. Tudi sam se komaj prebolel en prehlad.
- No, dajmo že! Predsedujoči, nadaljujmo. - Gospod je še vedno na stranišču.
Kaj je novega? Nisem utegnil prebrati časopisa zjutraj.
Samo zanimalo me je, kako se je dan na borzi končal.
- Delate na borzi? - Sem borzni posrednik.
Jaz imam kurirsko službo.
The Beck and Call Company.
Ime se je spolnila žena.
37 ljudi imam zaposlenih. Začel sem z nule.
V redu, možje. Pojdimo na svoja mesta, v redu?
Hitro se lahko rešimo tega. Imam karte za tisto tekmo.
Yanksi proti Clevelandu. Tisti poba Modjelewski igra za nas.
Pravi bik, je ta fant. Veste ...
Resnično prodoren. Veste?
Ste pa resnični navdušenec baseballa, kaj ne? Kje sedimo?
Mislil sem, da bi sedeli po vrsti, po številkah porotnikov.
Ena, dva, tri in tako naprej okrog mize, če se strinjate s tem gospodje.
- V čem je pa razlika? - Logično je, da sedimo po vrsti.
- Naj bo. - 12 nas je. gremo okrog ena, dva ...
Kakšen se je pa vam zdel tožilec?
- Prosim? - Mislim, da je bil resnično bister,
kako je predelal vse tiste točke eno za drugo, čisto logično.
- Name je naredil velik vtis. - Po moje je ... je odlično opravil.
Imeli so tudi velik zagon. Saj veste? Pravi zagon.
V redu, fantje. Se lahko umirite? Fantje?
Radi bi začeli.
Gospod pri oknu.
- Radi bi začeli. - O, oprostite.
- Fant je ubil očeta, kar tako. - Poslušajte, to se nenehno dogaja.
Pustijo mladino čisto brez nadzora, da divja okrog.
No, mogoče si je zaslužil. Saj veste, kaj mislim?
- Smo vsi tukaj? - Tisti starejši gospod je še notri.
- Lahko potrkate na vrata? - Da.
- Ste navijač Yankee-jev? - Ne, Baltimore.
Baltimore?
To je pa tako, kot da jih vsak dan dobiš po glavi.
Koga pa imajo? Koga imajo poleg branilcev?
- Radi bi začeli. - Oprostite, gospodje.
- Nisem vas zanalašč pustil čakati. - Baltimore?
V redu, lahko dobim vašo pozornost. Stvari se lahko lotimo kakor želite.
Sem .... kot veste, ne bom postavljal nobenih pravil
Lahko se najprej pogovorimo, nato glasujemo. To je seveda ... en možnost.
In ... lahko pa glasujemo takoj.
Običajno je, da opravimo uvodno glasovanje.
Da, glasujmo. Kaj pa veš? Mogoče se lahko tega hitro rešimo.
V redu. Potem mislim, da veste, da imamo umor prve stopnje tu
in če ga izglasujemo za krivega, ga moramo poslati na stol.
Um ... to je obvezno.
- To že vemo, po moje. - Da, poglejmo, kje je kdo.
- V redu. Ali kdo noče glasovati? - Zaradi mene lahko.
Samo zapolnite si, da mora biti dvanajst proti nič, tako ali drugače.
Tak je zakon. Smo pripravljeni?
Vsi, ki glasujete kriv, dvignite roko.
Ena, dva, tri, štiri, pet, šest, sedem ....
osem, devet, deset, enajst.
V redu, torej enajst kriv.
Kdo voli ni kriv?
Eden. V redu.
Enajst kriv, eden ni kriv. Zdaj vemo, kje smo.
Oh! Vedno mora biti eden.
Torej, kaj bomo storili zdaj?
- Očitno se bomo pogovarjali. - Joj, ojoj!
Ali res misliš, da je nedolžen?
- Ne vem. - Skupaj z nami si sedel v dvorani.
Slišal se, kaj je storil. Fant je nevaren morilec.
- 18 let je star. - No, dovolj je star.
Zabodel je lastnega očeta 10 cm v prsa.
V dvorani so to dokazali na ducat različnih načinov.
- Bi radi, da vam jih naštejem? - Ne.
- Kaj potem hočete? - Samo hočem se pogovoriti.
Kaj se pa naj pogovarjamo? 11 nas je mnenja, da je kriv.
Nihče nima pomislekov, razen vi.
Rad bi vas nekaj vprašal. Verjamete njegovi zgodbi?
- Ne vem. Mogoče pa ne. - Kako ste torej lahko glasovali proti?
Bilo je 11 glasov za kriv.
Ni lahko dvigniti roke in poslati fanta v smrt, ne da bi se pogovorili prej.
- No ... kdo je rekel, da je preprosto? - Nihče.
Kaj? Samo zato ker sem glasoval hitro? Prepričan sem, da je kriv.
Ne bi se mogel premisliti, pa če bi govorili 100 let.
Ne poskušam vas prepričati. Samo ...
Gre za življenje. Ne moremo se odločiti v petih minutah.
- Kaj če se motimo? - Kaj če ta zgradba pade na mojo glavo?
- Domnevamo lahko o vsem. - Točno.
A ni vseeno koliko časa nam vzame? Pa če bi porabili 5 minut? Kaj potem?
Vzemimo si uro. Tekma se začne šele ob osmih.
- Kdo bi kaj povedal? - Jaz sem pripravljen sedeti eno uro.
- Odlično. Včeraj sem slišal zgodbo ... - Tu ne sedimo zaradi tega.
V redu. Potem mi pa vi povejte. Zakaj sedimo tukaj?
Ne vem. Morda brez razloga.
Poglejte, tega fanta so celo življenje preganjali.
Saj veste, rojen v revščini, mati mu je umrla pri devetih.
Leto in pol je živel v sirotišnici,
ko je njegov oče bil v zaporu zaradi ponarejevanja.
To ni zelo srečen začetek.
Divji, jezen mladenič je. To je vse kar je kdajkoli bil. Veste zakaj?
Ker so ga tolkli po glavi enkrat na dan, vsak dan.
Imel je precej nesrečnih 18 let. Mislim, da smo mu dolžni nekaj besed.
Ne bom se branil, da vam povem to, gospod Nič mu ne dolgujemo. Pošteno mu sodimo.
Veste koliko stanejo procesi? Lahko je sreče, da ga je dobil. Veste?
Glejte, tu smo vsi odrasli. Slišali smo vsa dejstva, kaj ne?
Ne boste mi govorili, da naj bi verjeli temu fantu, ko pa vemo kaj je.
Med njimi živim že celo življenje.
Ne moreš jim verjeti niti besede. Saj veste. Rojeni lažnivci so.
- Samo neumen človek lahko temu verjame. - Poslušajte no ...
Mislite, da ste se vi rodili z izključno pravico do resnice?
Določene stvari bi mogli pokazati temu gospodu.
- Ni nedelja. Ne potrebujemo pridige. - Delo moramo opraviti. Dajmo.
Riževi kosmiči. Produkt na katerem delam na agenciji.
"Zajtrk z vgrajenim poskokom."
- Sam sem napisal to. - Zelo zanimivo.
- Ej, ali lahko? - Oprostite. Imam navado, da rišem.
- Tako lahko lažje premišljujem. - Delo nas čaka.
Nima smisla, da bi tu za vedno ostali. V redu.
Mogoče nam bi lahko gospod tamle povedal zakaj se ne strinja z nami.
Povejte nam kaj mislite. Mogoče vam lahko pokažemo kje se motite.
Mogoče je to predlog. Kot kaže moramo mi prepričati tega gospoda,
da se moti in imamo mi prav. Morda, če bi vsak kakšno minutko, samo da ...
- No, bila je le hitra ideja. - Ne, ne, ne. Ta je dober predlog.
Kaj če gremo enkrat okrog mize?
Očitno ste prvi.
Težko se je izraziti z besedami.
Jaz pač mislim, da je kriv.
Mislil sem, da je očitno od začetka. Nihče ni dokazal nasprotno.
Nikomur ni potrebno dokazovati nasprotnega. Dokazovanje je delo tožilstva.
Obtožencu ni niti potrebno odpreti ust. Taka je ustava.
Seveda, saj vem to. Kar sem mislil je ...
No ... pač mislim, da je kriv. Nekdo ga je videl.
OK. Tako pa jaz mislim. In nimam nobenih čustev glede tega.
Želim se pogovarjati le o dejstvih.
Prvič.
Starec je živel v pritličju, pod sobo kjer se je zgodil umor.
Deset čez polnoč na večer umora je slišal hrup.
Slišalo se je kot prepir.
In slišal je fanta, ki je zakričal "Ubil te bom!"
Čez trenutek je slišal, kako je telo padlo na tla.
Stekel je k vratom, jih odprl, kjer je videl kako teče fant po stopnicah in ven.
Poklical je policijo. Našli so starca z nožem v prsih.
Mrliški oglednik je določil čas smrti okrog polnoči.
To so dejstva. Ne morete zanikati dejstev. Fant je kriv.
Prav toliko se mi smili, kot ostalim. Vem, da jih ima šele 18.
- Ampak mora plačati, za kar je storil. - Se strinjam.
- V redu. Ste končali? - Da.
Meni je očitno, da je fantova celotna zgodba neprepričljiva.
Pravi, da je bil v kinu,
pa se ne more spomniti, kateri film je gledal ali kdo je igral v njem.
- Točno. - In nihče ga ni videl v kinu.
In ženska čez cesto - če ni njeno pričevanje dokaz, potem ni nič.
- Točno. Dejansko je videla umor. - Fantje. prosim. Pojdimo lepo po vrsti.
Samo trenutek. Ženska ...
Ženska, ki leži v postelji. Ne more spati. Umira od vročine.
Pogleda skozi okno in čez cesto,
vidi fanta, kako zabada očeta z nožem.
Ura je točno 12.10. Vse se ujema.
Fanta pozna celo življenje.
Njegovo okno je nasproti tirov. Prisegla je, da ga je videla.
Skozi okna vlaka mestne železnice, ki se je peljala mimo.
Na vlaku ni bilo nobenega potnika. Ravno se je peljal v center.
Luči so bile ugasnjene in v dvorani so dokazali, da lahko ponoči
vidiš skozi okna ter vidiš, kaj se dogaja na drugi strani.
- Dokazali so. - Rad bi vas nekaj vprašal.
Ne verjamete fantu. Zakaj verjamete ženski?
Tudi ona je ena od "njih", kaj ni?
Si precej pameten poba, kaj? - V redu, gospodje. No, gospodje.
- Dajte no, usedite se. Sedite. - Kaj je tako pametnega na njem? Pravim vam ...
Dajte no. S prepirom ne bomo nikamor prišli.
- Kdo je sedaj na vrsti? - O, on. Številka pet.
Lahko ... izpustim?
No ... to je vaša pravica.
Kaj pa naslednji gospod?
No ... ne vem.
Prepričali so me, veste, že zelo zgodaj v procesu.
Veste, iskal sem motiv.
To je zelo pomembno, ker če nimaš motiva, nimaš primera, drži?
Kakorkoli, tisto pričevanje ljudi na drugi strani hodnika pri fantovem stanovanju
je bilo zelo prepričljivo. Kaj niso videli nekaj takega kot prepir
med starcem in njegovim sinom okrog sedmih tisti večer?
- Lahko se motim, ampak ... - Ob osmih, ne sedmih.
So slišali prepir. Potem so slišali, kako je oče udaril fanta dvakrat.
In videli so fanta teči, jeznega, iz hiše. Kaj to dokazuje?
Ne dokazuje ničesar. Je samo del slike.
Rekli ste, da dokazuje motiv. Tako je reklo tudi tožilstvo.
To pa ni zelo močan motiv.
Fant je bil tepen že tolikokrat, da je nasilje ...
že kar običajno zanj.
Preprosto ne mislim, da bi ga dve klofuti sprovucirali v umor.
Lahko sta bili dve preveč. Vsakdo se enkrat zlomi.
Še kaj?
- Ne. - V redu. Kaj pa vi?
Ne vem. Saj je bilo vse povedano.
Lahko govorimo tukaj za vedno pa bo vedno isto.
S fantom so sami problemi. No, poglejmo njegovo kartoteko.
Ko je bil 10, je bil na otroškem sodišču; učitelju je vrgel kamen.
Pri 15 je bil v poboljševalnici; ukradel je avto.
Bil je aretiran zaradi kraje. Dvakrat se je stepel z noži.
Videli so, da je zelo spreten z nožem. O, zelo priden fant je.
Od petega leta ga je oče tolkel redno. In to s pestmi.
Tudi jaz bi. Tak fant?
Taki otroci - kakšni so dandanes.
Ko sem bil jaz otrok, sem klical očeta "gospod".
Točno. Še kdaj zdaj slišiš mladino, da bi tako klicali očete.
Očetje ne mislijo več, da je to pomembno.
- Imate otroke? - Tri.
Sam imam enega.
22 let ima.
Ko jih je imel devet, se je umaknil iz pretepa.
Videl sem. Tako sem bil osramočen, da sem skoraj bruhal.
In sem mu rekel: "Iz tebe bom naredi moža, pa če te bom prelomil na pol s tem."
No, napravil sem moža iz njega.
Ko jih je imel 16, sva se sprla.
Udaril me je v čeljust. Bil je velik.
Nisem ga videl že dve leti.
Otroci.
Vse narediš za njih ...
- No, nadaljujmo. - Ne vidimo bistva.
Fant je proizvod razdrte družine in slabe soseske.
Temu ne moremo pomagati. Mi smo tukaj, da odločimo nedolžen ali kriv,
ne da bi razpravljali o vzrokih zakaj je odraščal tako kot je.
Bil je rojen v revščini. To so gojišča kriminalcev.
Ni skrivnost, da so taki otroci potencialne grožnje družbe. Po moje ...
Se popolnoma strinjam. Mladina iz tega krajev so pravi izmečki.
- Ničesar nočem z njimi. - Poslušajte .... jaz živim v revni soseski.
- Počakajte. - Prosim.
Igral sem se na vrtovih polnih smeti.
- Morda se še vedno voha ne meni. - Poslušaj, sinko ...
Dajte no. Saj ni nič osebnega.
Dajte no. Ni mislil vas. Ne bodimo preobčutljivi.
To občutljivost lahko razumem.
OK, glejte. Nehajmo se prerekati. Samo čas zapravljamo.
Vi ste na vrsti tam zadaj. Pojdimo naprej.
Nisem pričakoval, da bom na vrsti. Mislil sem, da boste vi prepričevali mene.
- Tak je bil namen. - Pozabil sem. Drži.
On nas zadržuje tukaj. Poslušajmo ga kaj ima za povedati.
Počasi. Odločili smo se za določen postopek. Ostanimo pri njem.
Nehajte se obnašati kot otrok.
- Kako mislite otrok? - Kaj meniš, da mislim? O-T-R-O-K
Samo zato ker poskušam stvari malo organizirati?
Pa vi prevzemite odgovornost. Bom jaz čisto tiho.
Zakaj se tako razburjate? Pomirite se. - Ne govori ti meni, naj se umirim.
Boste prevzeli moj stol? Usedite se.
Ste že kdaj videli kaj takega?
- Mislite, da je smešno? - Pozabi. Ni pomembno.
Ni pomembno? Pa ti poskusi.
Nihče se noče spremembe. Odlično vam gre.
Super opravljate to. Super. Ostanite tam in nas vodite.
V redu, poslušajmo od nekoga.
Če hočete, da vam povem kako mislim o stvari, se strinjam.
Fant, vseeno mi je kaj storiš. - V redu. Nimam nič genialnega.
Vem le toliko kot vi.
Po pričevanju je fant očitno kriv. Morda je.
Sedel sem v dvorani šest dni in poslušal, ko so se dokazi kopičili.
Vsi so zveneli tako nedvoumno.
Začenjal sem dobivati čuden občutek o sojenju. Mislim, nič ni tako tako nedvoumno.
Porajala so se mi vprašanja, ki bi jih zastavil. Mogoče ni nič, ampak ...
Imel sem občutek, da obramba ni izvajala dovolj temeljitega navzkrižnega zasliševanja.
Preveč stvari so pregledali - majhnih stvari.
Kakšnih malih stvari? Če ne sprašujejo,
je to zato, ker že poznajo odgovore.
Možno pa je, da je odvetnik enostavno neumen, kaj ni? Mislim, možno je.
Slišati si, kot da si že srečal mojega svaka.
Nenehno sem se postavljal na fantovo mesto. Zahteval bi drugega odvetnika.
No, če bi se šlo za moje življenje,
bi hotel, da moj odvetnik uniči tožilčeve priče, ali pa vsaj poskusi.
Poglejte. Bila je ena domnevana priča umora.
Nekdo drug trdi, da slišal umor in videl kako pozneje fant teče ven.
Bilo je tudi veliko posrednih dokazov.
Ampak na teh dveh pričah je slonel ves tožilčev primer.
Kaj če se motita?
Kaj mislite? V čem je pa potem sploh smisel prič?
- Se lahko motita? - Bila sta pod prisego.
Samo človeka sta. Ljudje delamo napake. Se lahko motita?
- No, po moje ne. - Kaj veš, da ne?
Nihče ne more vedeti kaj takega. Saj to ni natančna znanost.
Točno tako, ni.
V redu. Preidimo k bistvu.
Kaj pa zložljiv nož, ki so ga našli v starčevih prsih?
Nekateri še nismo govorili. Ne bi šli po vrsti?
Dobili boste priložnost, da poveste. Ste lahko tiho za trenutek?
Kaj pa o nož, ki ga je ta fin, pokončen fant priznal kupiti na večer umora?
- Govorimo o tem. - V redu. Naj ga prinesejo in si ga oglejmo.
- Rad bi ga še videl. Gospod predsedujoči? - Zakaj ga moramo ponovno videti?
Gospod ima pravico do ogleda dokazov.
- Ali nam lahko prinesete nož? - Nož? Seveda.
Nož in kako je bil kupljen je precej močan dokaz, se strinjate?
- Jaz se. Dobro. Poglejmo dejstva le eno naenkrat.
Prvič: Fant je priznal, da je odšel iz hiše ob osmih zvečer,
po tem, ko je klofnil očeta.
Ni rekel "klofnil". Rekel je udaril. Tu je razlika.
Po tem, ko ga je oče večkrat mahnil.
Drugič: Šel je naravnost v lokalno trgovino, kjer je kupil enega od tistih ...
- Zložljivih nožev. - Nožev z zložljivim rezilom.
To pa ni bil navaden nož. Imel je zelo nenavaden ročaj in rezilo.
Prodajalec je rekel, da je to bil to edini tak nož, ki ga je do tedaj imel v trgovini.
Tretjič: Srečal je prijatelje pred bifejem okrog 20.45. Imam prav do tu?
- Da. - Seveda ima.
S prijatelji se je pogovarjal eno uro. Razšli so se ob 21.45.
Med tem časom so videli nož.
Četrtič: Identificirali so morilčev nož na sodišču kot isti nož.
Petič: Domov je prišel okrog desetih.
Tukaj se pa zgodbi tožilstva in fanta rahlo razlikujeta.
fant trdi, da je šel v kino okrog 23.30
in se vrnil domov ob 3:10, kjer je našel očeta mrtvega in sebe v lisicah.
Trdi tudi, da sta ga dva detektiva vrgla po stopnicah.
Kaj se je zgodilo z nožem? Trdi, da mu je padel skozi luknjo v žepu,
ko je hodil v kino, nekje med 11.30 in 3.10
in da ga ni nikoli več videl. To je zgodbica, gospodje.
Jasno je, da fant ni nikoli šel v kino tisti večer.
Nihče ga ni videl zapustiti hišo. Nihče ga ni videl v kinu.
Še imena filma si ni mogel zapolniti.
To se je pa dejansko zgodilo.
Fant je ostal doma, kjer se je ponovno skregal z očetom,
ga zabodel do smrti in odšel iz hiše deset minut po polnoči.
Še prstne odtise je obrisal z noža.
Bi mi radi povedali, da je ta nož padel skozi luknjo v fantovem žepu,
ga je nekdo pobral, šel v fantovo hišo
in tam zabodel njegovega očeta, samo, da ni preizkusil ostrino?
Brez dvoma je mogoče, da je izgubil nož
in da je nekdo zabodel njegovega očeta s podobnim nožem.
Poglej ta nož.
Zelo nenavaden je.
Prej še nisem videl takega. Tudi prodajalec, ki mu ga je prodal, ga ni.
Ali ne zahtevate od nas, da sprejmemo neverjetno naključje?
- Samo pravim, da je naključje možno. - In jaz pravim, da ni.
Od kje je pa ta prišel?
- Isti nož je! - Kaj mislite, da počnete?
- Kje ste ga dobili? - Včeraj zvečer sem šel na sprehod.
Skozi fantovo sosesko.
Kupil sem ga v zastavljalnici dve ulici stran od fantove hiše. 6 dolarjev stane.
Protizakonito je kupovati ali prodajati take zložljive nože.
- Tako. Kršil sem zakon. - Res si napravil pametno potezo.
Kaj naj bi pa s tem dokazal?
- Morda je 10 takih nožev. - Morda so.
Kaj pa to pomeni? Našel si tak nož. Odkritje leta?
Misliš, da je nekdo drug ubijal z natanko takim nožem?
- Verjetnost je milijon proti ena. - Možno je!
- Ampak ne zelo verjetno. - OK, fantje. Usedimo se nazaj.
Nima smisla, da stojimo po celi sobi.
Zanimivo, da je našel popolnoma enak nož kot je fantov.
- Kaj je zanimivega na tem? Zanimivo! - Samo mislil sem, da je zanimivo.
11 nas še vedno misli, da je kriv.
Točno. Nikogar ne boš prepričal.
Če hočeš pokončati to poroto, kar daj.
Fantu bodo ponovno sodili in ga zagotovo spoznali za krivega.
Verjetno res.
Torej, kaj boste storili? Lahko smo tukaj celo noč.
Saj je samo ena noč. Fant pa lahko umre.
Zakaj se kar ne preselimo sem?
Naj nam policist prinese karte
in bomo tako določili.
- Ne bi se smeli norčevati iz tega. - Kaj pa naj storim glede tega?
Ne razumem, kaj ima nož opraviti z vsem tem.
Nekdo je videl kako je zabodel očeta. Kaj še potrebujemo?
Vi se zaradi mene lahko pogovarjate kolikor želite.
Jaz imam 3 delavnice, ki gredo k hudiču. Opravimo s tem in pojdimo od tod.
Nož je bil za tožilca pomemben. Cel dan je porabil ...
15. pomočnik je, ali nekaj takega. Kaj pa on ve?
Počakajte. Ti postranski argumenti nas samo upočasnjujejo.
- No, kaj pravite? - Edini ste.
Imam predlog za vas vse. Predlagam ponovno glasovanje.
Želim, da vas 11 ...
glasuje tajno.
Jaz sem bom vzdržal. Če bo 11 glasov kriv, ne bom vztrajal.
Odšli bomo takoj s tako obsodbo pred sodnika.
Ampak če kdorkoli glasuje ni kriv, ostanemo tu in se pogovorimo.
- Tako. Če želite poskusiti sem pripravljen. - V redu. Pa poskusimo tako.
Zdi se pošteno. Se vsi strinjamo? Se kdo ne strinja?
OK, podajte naprej.
Kriv.
Ni kriv.
Kriv.
- Kdo bi si mislil? - In še nekdo se upira.
V redu. Kdo je bil? Dajte no, hočem vedeti.
Oprostite. Bilo je tajno glasovanje. O tem smo se vsi strinjali.
Če hoče gospod ostati anonimen ...
Anonimen? Kaj mislite? V tej sobi ni skrivnosti. Vem kdo je bil.
Fant, vi ste pa res nekaj. Glasovali ste kriv kot ostali,
potem vam nek pridigar raztrga srce -
kako si nek siromašen otrok ni mogel pomagati, da je postal morilec
in vi si premislite. Če ti zaradi tega ne gre na bruhanje ...
Počakaj malo no ... Poslušajte, ne morete govoriti z mano tako. Kaj pa mislite, da ste?
Pomirite se. Saj ni pomembno.
- Zelo razdražljiv je. Sedite. - Razdražljiv? Seveda sem razdražljiv!
Poskušamo spraviti krivega človeka na stol, kamor tudi spada.
Pa nam nekdo pripoveduje zgodbice in mi poslušamo!
- Zakaj ste spremenili svoj glas? - Ni ga on spremenil. Jaz sem ga.
- O, v redu. - Vedel sem.
- Bi nam radi povedali zakaj? - Ne, ne bi rad, da poveste.
- Vseeno vam bom povedal, če nimate nič proti. - Moramo to poslušati?
- Gospod bi rad govoril. - Hvala.
Gospod je nam sam nasprotoval.
Ne pravi, da fant ni kriv.
Samo prepričan ni. Ni preprosto nasprotovati kljub posmehovanju ostalih.
Preprosto ni prepričan. Ni enostavno kljubovati posmehu ostalih.
Torej je tvegal za podporo in jaz mu jo dam. Spoštujem njegove motive.
Fant, kateremu sodimo je verjetno kriv, ampak ... rad bi slišal več.
Glasovanje je deset proti dvema. Govorim! Nimate pravice zapustiti to sobo!
Ne more vas slišati. Nikoli vas ne bo. Usedimo se.
- Bi nadaljevali? - Po moje bi potrebovali odmor.
Veste, nekdo je notri in po moje bi ga morali počakati.
Zgleda, da smo obtičali tu, kaj ne?
Mislim, to s starcem je bilo pa precej nepričakovano.
Želim, da bi lahko to prekinili.
Veste, v oglaševanju - saj sem vam povedal, da tam delam?
Nekaj precej čudnih ljudi dela tam. V bistvu, ne čudnih.
Imajo svoj poseben način izražanja.
Verjetno je v vašem poslu enako, kaj?
- Kaj pa počnete? - Urar sem.
Res? Predstavljam si, da najboljši urarji prihajajo iz Evrope.
Kakorkoli, v agenciji, ko pridemo do take točke kot tu ...
Pravim mu, da v agenciji, ko pridemo do take točke na naših sestankih,
vedno se najde nekdo, ki ima pripravljeno idejo.
Ubija me. Najbolj čudna reč je to,
kako včasih predstavijo svojo idejo s frazo.
Naprimer, nekdo je vstal in rekel:
"OK, imam predlog. Dajmo ... dvignimo ga po drogu in bomo videli, če bo kdo salutiral."
Neumno, a smešno.
Prejle ... sem se nekoliko razburil.
Nisem hotel biti nespodoben.
Dobro, da nas vas ti čustveni pozivi ne vplivajo.
Ne vem, kaj je narobe z ventilatorjem.
- Ste prodajalec? - Arhitekt sem.
Veste kaj je mehka prodaja?
Obvladaš jo, verjemi.
Jaz uporabljam drugo tehniko.
Smeh, pijača, šale, triki. Poznate?
Ja.
Udari jih, kjer živijo - to je moj moto.
Lani sem s prodajo marmelade zaslužil 27 tisočakov.
Ni slabo. Če upoštevam, da se gre za marmelado.
Kaj boste pridobili s tem?
Ali vas je nekoč morda nekdo udaril po glavi in še niste preboleli?
- Morda. - Veste, vi dobrotniki ste vsi enaki.
Vedno se razburjate zaradi ljudi, ki so zavozili svoje življenje.
Ampak zakaj zapravljate naš čas?
Zakaj ne podarite pet dolarjev za to? Morda se boste počutili boljše.
Fant je kriv, kolega.
Tako preprosto je kot luknja v tvojem nosu. Zakaj zato ne nehamo z zapravljanjem našega časa.
Nas vse bo še grlo bolelo, če bomo tako nadaljevali.
V čem je razlika, če vas bo zabolelo tu ali pa na tekmi?
Ni razlike, kolega.
Sploh ni razlike.
- Prijazni fantje, kaj? - Taki so kot vsi ostali.
Fant, kakšen ubijalski dan.
- Mislite, da bomo še dolgo tu? - Ne vem.
Zagotovo je kriv. Na celem svetu ni sledi dvoma.
Morali bi ... Morali bi že končati.
Me ne moti, veste.
Boljše od dela.
- Mislite, da ni kriv, kaj ne? - Ne vem. Mogoče je.
Sicer vas ne poznam, vendar stavim, da se v življenju bolj še niste motili.
Zapravljate svoj čas. Morali bi zaključiti.
Kaj pa če predpostavite, da bi vam sodili?
Nisem vajen predpostavljati. Sem preprost delavec.
Moj šef predpostavlja. Ampak ...
Bom poskusil.
Recimo, da nas prepričate in ...
in je fant res zabodel očeta?
Ste pripravljeni?
Žal, modrooki.
- Kje pa drugje? - V redu, fantje. Usedimo se.
- Kot kaže bomo tu še na večerji. - V redu. Zdaj pa začnimo.
- Kdo bi rad začel? - Jaz.
- V redu. Dajte. - Vi, tam zadaj.
Starec, ki je živel eno nadstropje nižje pravi, da je slišal fanta vpiti "Ubil te bom!".
Nekaj sekund pozneje, je slišal, kako je truplo padlo na tla.
Tekel je do vrat, kjer je videl fanta teči ven iz hiše. Kaj vam to pove?
Premišljujem, kako jasno je slišal fantov glas skozi strop.
Ni. Okno je imel odprto. Tudi okno višje je bilo odprto.. Bila je vroča noč.
Bilo je iz drugega stanovanja. Ni preprosto identificirati kričeči glas.
Prepoznal ga je na sodišču.
Gospa z druge strani ceste je gledala skozi odprto okno in je videla umor.
- Ni to dovolj za vas? - Ne, ni.
Fant, kaj pravite na to? Kot da bi se pogovarjal v pokvarjen telefon.
Pravi, da je videla skozi okno gibajoči vlak mestne železnice.
Imel je šest vagon. Umor je videla skozi zadnja dva.
Zapomnila si je nepomembne podrobnosti. Kako lahko oporekate temu?
Je kdo slučajno slišal kako dolgo potrebuje vlak ...
To ni igra.
Ste ga videli?
Predrznost. Absolutna predrznost.
- Pozabite. Ni pomembno. To ni igra?
- Kdo pa misli, da je? - Pozabite zdaj.
Ve kdo, koliko časa potrebuje vlak pri srednji hitrosti, da prečka neko točko.
- Kaj ima to opraviti s tem? - Ugibajte.
- Niti sanja se mi ne. - Kaj mislite?
- Ne vem. Deset, dvanajst sekund? - Precej dobro ugibanje. Še kdo?
- Po moje bo kar držalo. - Zakaj sedaj ta igra ugibanja?
- Kaj vi pravite? - Deset sekund.
- V redu. Kam merite? - To.
Mestni vlak iz šestih vagonov potrebuje deset sekund, da prepotuje določeno točko.
Recimo, da je ta točka odprto okno sobe, kjer se je zgodil umor.
Če sežeš ven, se lahko skoraj dotakneš tirov, drži?
Zdaj vas pa vprašam. Je kdo kdaj živel blizu proge?
Ravnokar sem nehal s pleskanjem stanovanja, ki je gledalo na tire. Tri dni je trajalo.
- Kako je bilo? Hrupno? - O, fant! Pa ni važno. Bili smo hitri.
Jaz sem nekoč živel v stanovanju blizu proge dvignjene mestne železnice.
Ko je bilo okno odprto je hrup skoraj neznosen.
- Komaj se lahko slišiš svojem misli. - Boste prišli do bistva?
Bom. Sedaj pa vzemimo dve pričevanji in ji dajmo skupaj.
Prvič: Starec v stanovanju v spodnjem nadstropju.
Trdi, da je slišal fanta zavpiti "Ubil te bo!"
in delček sekunde pozneje je slišal, kako je truplo padlo na tla.
- Sekundo pozneje. - Točno.
Drugič: ženska na drugi strani ulice
je prisegla, da je gledala skozi okno in videla umor
skozi zadnja dva vagona vlaka, ki se je ravnokar peljal mimo - zadnja dva vagona.
- Kaj hočete s tem povedat? - Samo minutko.
Vsi smo se strinjali, da traja 10 sekund, da vlak prečka določeno točko.
Ker pa je ženska videla umor skozi zadnja vagona,
lahko domnevamo, da je truplo padlo na tla ravno, ko se je vlak peljal mimo.
Zato, je vlak grmel poleg starčevega okna
polnih deset sekund preden je truplo padlo na tla.
Starec - "Ubil te bom", padec trupla na tla sekundo za tem -
bi moral slišati fantove besede z hrumenjem vlaka pred nosom!
- Ni mogoče, da bi slišal. - Seveda je slišal.
- Mislite? - Rekel, je da je zakričal, kolikor je mogel.
Ni mogel identificirati glasu, ko pa je vlak rohnel mimo.
Bila je stvar sekund! Nihče ne more biti tako natančen.
Pričevanje, ki lahko da fanta na električni stol, bi moralo biti natančno.
- Mislim, da ni slišal. - Morda pa ni z vsem tem hrupom vlaka.
- Kaj se pogovarjate, ljudje? - Logično je, da ni mogel slišati.
- Zakaj bi lagal? Kaj bi pridobil? - Pozornost, morda.
Vi se izmišljujete take pametne gesla. Zakaj jih ne pošljete častnikom! Plačajo 3$ vsakega!
Zakaj govorite z njim tako?
Vsak, ki tako govori s starim človekom, bi res moral biti kaznovan.
Morali bi kazati spoštovanje, gospod.
Če mu še enkrat rečete kaj takega ... vas bom spravil na tla.
Kar dajte. Govorite kar hočete.
Zakaj menite, da bi starec lagal?
Zelo dolgo sem ga gledal.
Šiv pod rano njegove jakne je bil razparan.
Ste opazili to? Da prideš na sodišče tak.
Bil je star mož s strgano jakno.
In zelo počasi je hodil do prostora za priče.
Šepal je z levo nogo in se trudil, da bi to skril,
ker ga je bilo sram.
Po moje poznam tega človeka boljše kot kdorkoli drug tukaj.
Je tih, prestrašen,
nepomemben star mož, ki ...
ki ni bil nič celo življenje.
Ki ni nikoli doživel razpoznavnosti, niti svojega imena v časopisih.
Nihče ga ne pozna. Nihče ga ne citira.
Nihče ne išče njegovih nasvetov po 75 letih.
Gospodje, to je zelo žalostno - da ne pomeniš nič.
Človeka kot je on, potrebuje, da ga citirajo, da ga poslušajo.
Da bi ga citirali vsaj enkrat - zelo pomembno zanj.
Zanj bi se bilo zelo težko umakniti v ozadje.
Počakajte trenutek. Nam pravite, da bi lagal, samo da bi bil enkrat pomemben?
Ne. Ne bi resnično lagal.
Ampak bi se sam prepričal, da je slišal tiste besede
in prepoznal fantov obraz.
Tako neverjetno zgodbe še nisem slišal.
Kako se lahko izmislite kaj takega? Kaj sploh veste o njem?
- Bi kdo osvežilni bombon? - Jaz bi enega.
Še vedno ne razumem kako bi kdorkoli mislil, da ni kriv.
Še o nečem, bi se rad pogovarjal za trenutek. Hvala.
Dokazali smo, da starec ni mogel slišati fanta reči "Ubil te bom!".
- Sploh niste dokazali! - Počakajte. Recimo, da je res slišal?
Kolikokrat ste že uporabili to frazo? Verjetno tisočkrat.
"Za to te bom pa ubil." "Sin, stori to še kdaj in te bom ubil." "Rocky, ubij ga."
- To pa ne pomeni, da smo res koga ubili. - Fraza: "Ubil te bom."
Zavpil je na ves glas.
Ne govori mi, da ni mislil resno. Če kdorkoli tako to reče, misli resno!
Jaaa, ne vem.
Pred nekaj tedni sem se prerekal z nekom, s katerim delam v banki.
Rekel mi je idiot, zato sem ga nadrl.
Ta bi ras prepričal v nekaj, kar ni tako!
Fant je reke, da ga bo ubil in ga tudi je!
Res mislite, da je fant tako zakričal, da ga je lahko slišala cela soseska?
- Preveč bister je za kaj takega. - Bister? Običajen, neveden ničvrednež je.
Angleško ne govori niti dobro.
Niti angleško ne govori dobro.
Gospod predsedujoči, rad bi spremenil glas v ni kriv.
- Kaj bi? - Slišali ste me.
- Ste prepričani? - Ja, prepričan sem.
Glasovanje je devet proti trem v prid kriv.
Saj to ni mogoče!
Zakaj mislite tako? Zaradi zgodb, ki si jih je ta izmislil?
Morali bi pisati za enega od tistih neumnih detektivskih revij, obogateli bi.
Za božjo boljo, fantov odvetnik je vedel, da nima možnosti.
Od začetka je njegov odvetnik to vedel in to se je videlo.
Fant, o fant. Pravim vam. Ta tukaj je res nekaj posebnega.
Fant je imel odvetnika, kaj ni? Predstavil je primer, ne vi.
- Kako to, da vi pravite toliko? - Odvetniki niso nezmotljivi.
- Baltimore, prosim. - Dodelilo ga je sodišče.
- Kaj naj bi pa to pomenilo? - Veliko.
Ni hotel primera ali je pa zameril, da mu je bil dodeljen.
Tak primer ne prinese ne denarja, ne slave, niti možnosti za zmago skoraj ni.
To ni zelo obetavna situacija za mladega odvetnika.
Res bi moral verjeti stranki, da bi opravil dobro obrambo. Očitno ni.
Seveda ni.
Kdo pa bi?
Morda kakšna mati ali kdo drug.
Glejte no. Poglejte koliko je ure. Dajmo.
Oprostite. Naredil sem nakaj zapiskov
in bi rad, prosim, nekaj povedal.
Zelo pozorno sem poslušal in ...
zdi se, da je ima ta gospod nekaj dobrih pripomb.
Kar so nam predstavili na sodišču nakazuje, da je fant kriv, površinsko.
- Ampak, če gremo globlje ... - Dajte no.
Nekaj bi rad vprašal.
Recimo, da je fant resnično umoril očeta.
No, to se je zgodilo deset minut po dvanajsti.
Zdaj, kako ga je dobila policija?
Prišel je nazaj domov ... ob približno treh,
ko sta ga aretirala dva detektiva na hodniku njegovega bloka.
Moje vprašanje pa je: Če je res ubil očeta,
zakaj bi se vrnil domov tri ure pozneje?
Se ne bi bal, da bi ga dobili?
Vrnil se je po nož. Ni lepo, da pustiš nož v prsih drugega človeka.
Ja, posebno v sorodnikih.
To ni nič smešnega.
Vedel je, da bodo nož identificirali.
- Moral ga je dobiti pred policijo. - Če bi vedel, da bodo nož prepoznali,
zakaj ga je sploh pustil tam?
Lahko domnevano, da je zbežal ven, ker ga je prijela panika, ko je ravnokar ubil očeta.
Umiril se je in se zavedel, da je pustil nož tam.
To je potem odvisno od definicije panike.
Moral bi biti dovolj miren, da je obrisal prstne odtise z noža.
Kje se je ta panika začela in kje končala?
Glasovali ste kriv. Na kateri strani ste?
Mislim, da mi ni potrebno biti zvest eni strani.
- Samo postavljam vprašanja. - Samo razmišljam naglas, ampak ...
če bi jaz zabodel nekoga, bi tvegal in šel nazaj po nož.
Stavim, da je mislil, da ga ni nihče videl pobegniti
in da trupla ne bi odkrili do naslednjega dne.
Konec koncev, bilo je sredi noči. Mislil je, da ga bodo našli naslednji dan.
Oprostite. To je moje bistvo.
Ženska z druge strani ceste je pričala, da je trenutek za tem, ko je videla umor,
da je, takoj ko je vlak šel mimo,
zakričala in potem poklicala policijo.
Fant je zagotovo moral slišati krik.
Torej je vedel, da je nekdo nekaj videl.
Preprosto ne mislim, da bi šel nazaj.
Dve stvari. Prva: Morda ni slišal krika. Morda ni bil zelo glasen.
Druga: Če ga je slišal, ga morda ni povezal s svojim dejanjem.
Živel je v soseski, kjer so kriki vsakdanji pojav.
- Tu je vaš odgovor. - Morda. Morda je res ubil svojega očeta.
Ni slišal krika, stekel ven v paniki,
se pomiril in prišel nazaj po nož, s tem pa tvegal, da ga dobi policija.
Morda se je tako zgodilo, a morda se pa ni.
Dovolj dvoma je, da se sprašujemo, če je sploh bil tam med umorom.
Kaj mislite? Ga ni videl starec, kako je tekel iz hiše?
Spreminja dejstva.
Je ali ni videl starec, kako fant teče iz hiše ob 12.10?
- No, je ali ni? - Pravi, da ga je.
Pravi, da je? Kaj pravite na to?
- Priče se lahko zmotijo. - Seveda, ko hočete, da se!
- Ali ko on hoče, da se! - Ne se dreti.
Morda pa potrebujemo malo dretja. Ti fantje neprestano spreminjajo zgodbo.
Ali je slišal krik, ali ga ni - kakšna je sploh razlika?
Govorite o majhnih podrobnostih, pozabljate pa pomembne stvari.
- Predlagam, da ponovno glasujemo. - Jaz govorim tu!
Klicano je novo glasovanje.
Usedimo se zdaj.
Nisem še videl, da bi zapravljali toliko časa zaradi ničesar.
Saj nam bo vzelo samo sekundo.
V redu. Najhitreje bomo opravili, če vidimo, kdo glasuje ni kriv.
Vsi, ki glasujete ni kriv, prosim dvignite roke.
Še vedno. En, dva, trije za ni kriv. Devet kriv.
No, kje smo sedaj? Lahko naprej nakladamo do torka. Kam bomo prišli s tem?
Oprostite. Glasujem ni kriv.
O čem govorite? Tu bomo počasi vsi znoreli ali kaj.
Fant je kriv. Zakaj ne poslušate dejstev?
Povejte jim. Po postaja že šala vse skupaj.
Glasovanje je osem proti štirim v prid kriv.
Kaj je to? Teden ljubezni do zapostavljenega brata?
Povejte mi, zakaj ste spremenili svoj glas. Povejte razloge.
Ni mi treba braniti svoje odločitve pred vami. Vidim razumen dvom pri tej stvari.
Razumen dvom? Samo besede. Poglejte.
Fanta, za katerega ste se odločili, da ni kriv, so videli, kako je s tem zabodel očeta.
- Kaj pa to, g. Razumen Dvom? - To ni tisti nož, se spomnite?
- O, super! - Pravim vam, da je to noro.
Kaj naj bi sploh verjeli? Na dan prihajate s temi neverjetnimi zgodbami.
Če bi tip kot je ta sedel v prvi vrsti boksarskega dvoboja,
bi vam hotel povedati ...
Poglejte. Kaj pa starček?
Ali naj verjamemo, da ni videl fanta teči po stopnicah
15 sekund po umoru?
Samo pravi tako, ker hoče biti pomemben?
- Kaj je smisel vsega? - Čakajte
In zopet se Batimore oglaša.
- In odbite žoge se vračajo nazaj. - Počakajte trenutek. Poglejte.
- Ali je starec rekel, da je tekel k vratom? - V čem je razlika?
- Prišel je do njih, kaj ni? - Rekel je, da je tekel. Vsaj mislim.
Ne spominjam se, ampak ne vidim, kako bi lahko tekel.
Rekel je, da je šel iz spalnice do vhodnih vrat. Je to dovolj?
- Kje je spalnica? - Na koncu hodnika.
- Se ne spominjate tega? - Ne.
- Rad bi videl načrt stanovanja. - Zakaj mu ne sodimo še enkrat?
Vi ste edini, ki bi radi videli dokaze
- Tudi jaz bi rad videl to. - Jaz bi pa rad, da nehamo zapravljati čas.
Če se bomo prebredli skozi ves ta nesmisel okoli trupla ...
Ne, ampak rad bi vedel, če lahko star mož, ki šepa z eno noga zaradi kapi lani,
pride iz spalnice do svojih vhodnih vrat v 15 sekundah.
- Rekel je 20. - Rekel je 15.
- 20. Kaj bi radi spremenili? - Rekel je 15.
Kako pa lahko ve koliko je 15 sekund? Vi ne morate tega presoditi.
Rekel je 15. Prepričan sem glede tega.
Star človek je! Bil je zmeden!
Kako je lahko prepričan glede česarkoli?
Ne vidim, kaj bi radi dokazali. Mož je rekel, da je videl fanta teči ven.
Poglejmo, če ga bodo podrobnosti podprle. Ko je truplo padlo na tla,
je rekel, da je slišal korake nad sabo, ki so tekli proti vhodnim vratom.
Slišal, da so se vrata nadstropje višje odprla in koraki so začeli prihajati dol.
Rekel je, da je prišel do vrat v, največ, 15 sekundah. Če je morilec stekel takoj ...
- Morda pa ni. - Starec je rekel, da je.
Morali bi biti na dlakocepskem kongresu.
Zakaj ne nehate dajati take pametne pripombe?
Prijatelj, za tvoje tri dolarje na dan, moraš pa ti poslušati vse.
Tukaj je stanovanje. Starčevo je direktno pod tem in popolnoma enako.
Tukaj so tiri, spalnica, dnevna soba, kopalnica, kuhinja, hodnik, stopnice.
Stari je bil v tej spalnici.
Rekel je da je odšel do vrat, prehodil hodnik, odprl vrata,
ravno da je videl fanta, kako teče po stopnicah dol. Se motim?
To je ta zgodba že devetnajstič.
- 15 sekund za tem, ko je telo padlo na tla. - Točno.
No, pa poglejmo. Bil je ...
3,5 metra je od postelje do vrat. Hodnik je dolg 13 metrov.
Prehoditi bi moral 3.5 metre, odprete vrata spalnice,
iti še 13 metrov po hodniku in odpreti vhodna vrata, vse v 15 sekundah.
- Je lahko to naredil? - Gotovo.
Hodil je počasi. Potreboval je pomoč do prostora za priče.
- Govorite, kot da je to dolg sprehod. - Za starca, ki je imel kap, je.
- Kaj počnete? - Preizkusil bom.
Kaj mislite? Zakaj ni tega ugotovil odvetnik?
- Morda se ni spolnil na to. - Mislite, da je neumen? Saj je očitno.
- Ste se vi spomnili ne to? - Ni važno. On tega ni omenil,
ker je vedel, da bi škodovalo primeru.
Ali ker bi pomenilo to, izpodbijanje nemočnega starega človeka.
To ni ravno priljubljeno pri porotah. Večina odvetnikov se tega izogiba.
- Kakšen bučman pa je? - To se tudi jaz sprašujem.
Podajte mi stol. Ta dva stola sta njegova postelja.
Odmeril sem 3.5 metre. To so vrata spalnice.
To je noro. Ne morete poustvariti stvari kot je ta.
Hodnik je dolg 13 metrov. Meril bom do stene in nazaj.
To je neumno. Zakaj zapravljate čas vseh nas?
Po vaše, bo vzelo samo 15 sekund. To si lahko privoščimo.
Dajte no. Nehajte.
OK. OK. OK. Ubijalec.
Ja.
Se postavite tja in označite vhodna vrata. Imela so ključavnico.
- Kdo ima uro z sekundnim kazalcem? - Jaz jo imam.
Udarite z nogo. To po padec telesa. Od tam me lahko stopaš.
- Kaj bomo naredili, se igramo igre? - Kaj še čakate?
Čakam, da pride sekundni kazalec na 60.
Dajte no!
Dajte, pohitite. Hodi lahko dvakrat hitreje.
Če bi radi, da hodim hitreje, potem tudi bom.
- Ključavnica. Vrata. Stop. - Točno.
Koliko časa?
Točno ... 41 sekund.
To se je po moje zgodilo. Starec je slišal prepir nekaj ur prej.
Ko je bil v postelji je slišal, kako je telo padlo na tla,
slišal ženski krik, odšel do vhodnih vrat, kolikor hitro je mogel,
slišal nekoga teči po stopnicah in je domneval, da je bil fant.
- Čisto mogoče. - Domneval?
V svojih letih sem slišal že veliko nepoštenosti,
ampak ta predstava tukaj je pa najhujša.
Vsi se prišli s sočutjem do otrok iz takih revnih sosesk.
Poslušate neke zgodbice. Počasi začenjate prepričevati te stare dame.
Mene ne boste. Dovolj sem imel.
Kaj je narobe z vami? Vsi veste, da je kriv! Za to mora plačati!
- Ušel nam bo skozi prste. - Ušel skozi prste?
- Ali ste njegov rabelj? - Sem en od njih.
- Morda bi rad vključili stikalo. - Za tega fanta zagotovo.
Smilite si mi. Kaj morate čutiti, da bi radi sami storili to!
Od kar ste stopili v to sobo, se vedete kot samooklicani javni maščevalec.
Fanta bi radi videli umreti zaradi tega, ker hočete, ne zaradi dejstev.
- Sadist ste. - Ti ...
Spustite me! Ubil ga bom! Ubil ga bom!
Saj ne mislite resno, da me boste ubili, ali pač?
- Je kaj narobe? Slišal sem hrup. - Ne, vse je v redu.
Imamo samo ... majhen prijateljski prepir.
Končali smo s shemo stanovanja. Lahko jo odnesete. če želite. Izvolite.
Kaj gledate?
- Nekdo mora ponovno začeti. - Prosim ...
"Prosim." Zakaj ste tako vljudni?
Zaradi istega razloga kot vi niste. Zaradi vzgoje namreč.
To prepiranje ... Nismo zaradi tega tukaj, da se prerekamo.
Imamo odgovornost.
To se mi je vedno zdela neverjetna lastnost demokracije.
Da smo ...
Kako se reče?
Obveščeni. Da smo obveščeni po pošti, da pridemo sem,
da odločimo o krivdi oz. nedolžnosti človeka ... za katerega prej še nismo slišali.
Nič ne pridobimo ali izgubimo z ... z našo odločitvijo.
To en od razlogov, zakaj smo močni.
Ne smemo pustiti, da ... postane osebno.
Če nima nihče nobene ideje, imam morda jaz dobro.
Vrgel jo bom vem in poglejmo, če jo bo mačka polizala.
- Mačka polizala? - Ja. Fant ...
Poglejte, kako temno je zunaj. Zagotovo se pripravlja nevihta.
Fant, o fant. Res je vroče, kaj?
- Oprostite, ampak ... se vi nikoli ne znojite? - Ne, se ne.
Poslušajte ... razmišljal sem, če ...
Morda ... morda bi morali še enkrat glasovati.
Odlično. Morda lahko to pospremimo z malo plesa in osvežilih pijač.
- G. predsedujoči? - Zaradi mene lahko.
Ali kdo ne želi glasovati? Dajte no.
- Žal. - Po moje bi morali imeti odprto glasovanje.
Da na glas povemo glasove. Bomo videli, kje je kdo.
Sliši se pošteno. Se kdo ne strinja?
V redu. Klical bom po naših številkah. Ena?
o, to sem jaz. Glasujem kriv. Dva?
Ni kriv.
Številka tri?
Kriv.
Številka štiri?
Kriv.
Številka pet?
Ni kriv.
Številka šest?
Ni kriv.
Številka sedem?
Kriv.
Številka osem?
Ni kriv.
- Številka devet? - Ni kriv.
- Številka deset? - Kriv.
Številka enajst?
Ni kriv.
Številka dvanajst?
Številka dvanajst!
Kriv.
Šest proti šest.
In imeli bomo podaljške.
Šest proti šest! Pravim vam, da ste morate nekateri tukaj zmešani.
Fant kot je on!
Kakšen fant je, nima nič opraviti s tem.
- Dejstva odločajo o primeru. - Ne govorite mi tega.
Dovolj imam dejstev. Lahko jih obrnete, kakor želite.
Točno to je hotel ta gospod povedati.
Kar naprej kričite na ves glas ...
Rad bi bil nekaj let mlajši. Ta mi gre na ...
- Groza je vroče tukaj. - Bi požirek vode?
Ne, ne. Hvala. Hvala.
- Deževalo bo. - Kako si pa to ugotovil, ubijalec?
- Kako da ste spremenili svoj glas? - Zdelo se mi je, da je dovolj prostora za dvom.
- Tega ne morete potrditi. - Ne mislim tako.
- Veliko podrobnosti ni prišlo na plan. - Ja, no, srečno.
Dajte no. Ste kot vsi drugi. Preveč razmišljate in pomešate stvari.
- Me razumete? - Nimate pravice, da ...
Glasnež.
Glejte kako lije.
To me spominja na neurje, ki smo ga imeli ...
Je bil november? Ne vem. Karkoli.
Bilo je kar lepo neurje. Bilo je ravno sredi tekme.
Zaostajali smo - sedem : šest. Ravno smo pridobili žogo.
Preigravali smo desno, po sredini, pa spet desno in po sredini ...
In ...
Imeli smo fanta - Slattery.
Bil je vol. Pravi vol.
Ko bi imeli še enega takšnega.
Pozabil sem povedati. Sem pomočnik trenerja na gimnaziji Andrew J. McCorkle.
To je v Queensu.
In kakorkoli ... začeli smo lepo napredovati.
Veste, njihova obramba ... je preprosto razpadala.
In začelo je deževati, pravi naliv, prav kot ta.
Samo ... whoosh! Samo ulilo se je.
Bilo je kot, da bi nas ubili.
Prisežem, ... skoraj bi ponorel. Nikamor nismo mogli.
Hej, kaj je s tem ventilatorjem? Zakaj ...
Moral je biti na istem stikalu kot luči.
Stvari se izboljšujejo tu, kaj?
Ja.
Fant, je že boljše.
Hej. Dve točki.
Ne greste nikoli košarko?
To je pa res neumna stvar, ki ste jo storili.
Žal mi je.
Veste?
Oprostite.
Kaj pravite na to? Izenačeno. Presenečenje, kaj ne?
Da.
Tisto ... prej, ko me je tisti visoki, kakomuježeime, hotel razdražiti?
To ne dokazuje ničesar. Sem ... precej razdražljiva oseba.
Kje se je spolnil, da ni pravi javni maščevalec, sadist?
Vsak pri zdravi pameti ne bi verjel njegovim zgodbam.
Samo razdražil, bi me rad.
Odlično je opravil.
Nikamor se ne premaknemo.
Pripravljen sem iti v dvorano in razglasiti neodločeno poroto.
- Nima smisla, da nadaljujemo. - Tudi jaz se strinjam.
Naj fant poizkusi z 12 drugimi.
Sodnik ne bo sprejel neodločene porote. Nismo tukaj še dolgo.
- No pa poglejmo. - Se ne strinjam s tem.
Fant ne bi imel možnosti pri drugi poroti in to veste.
Dajte no, obtičali smo. NIhče ne bo spremenil glasu.
- Še vedno ni prostora za razumen dvom? - Ne.
Oprostite. Morda ne razumete točno izraza "razumen dvom".
Kako mislite, ne razumem?
Kaj pravite na to? Pravim vam, da so vsi enaki.
Pridejo sem in preden sploh dodobra zadihajo,
nam govorijo, kako naj živimo.
- Fant, njegova predrznost! - V redu.
Nehajmo se prerekati za dve minuti.
Kdo ima zdaj kaj pametnega za povedati?
Rad bi nekaj povedal, če gospodje nimate nič proti.
Pomembna točka tožilstva je bilo
dejstvo, da se potem, ko je fant trdil, da je bil v času umora v kinu,
ni mogel spomniti imen igralcev, ki so igrali v filmu.
- Ta gospod, je to večkrat poudaril. - Točno.
To je edini alibi, ki ga je fant ponudil in ga ni mogel podpreti z nobenimi podrobnostmi.
Na fantovem mestu, bi se vi zapomnili podrobnosti,
po vzenemerljivi izkušnji kot je očetova klofuta?
Po moje da, če bi bila kakšna taka podrobnost.
Fant se ni mogel spomniti filma, ker ni bil v kinu.
Po policijskem poročilu je bil fant zaslišan v kuhinji,
medtem, ko je očetovo truplo ležalo v dnevni sobi.
Mislite, da se je lahko spomnil podrobnosti?
- Da. - Pod velikim čustvenim stresom?
- Pod velikim čustvenim stresom. - Na sodišču se pravilno spomnil.
Da. Njegov odvetnik je imel veliko problemov, da jih je izvlekel in njega.
Imel je tri mesece do sojenja, da se jih je zapomnil.
Za odvetnika ni težko poiskati kaj so predvajali v določenem kinu.
Jaz bom verjel zasliševanju takoj po umoru,
ko se ni spomnil ničesar o filmu. Čustveni stres, ali brez njega.
- Rad bi vas vprašal nekaj osebnega. - Kar dajte.
- Kje ste bili sinoči? - Cel večer sem bil doma.
- Kaj pa večer pred tem? - Kaj je to?
V redu je. Pisarno sem zapustil ob 20.30, potem sem odšel naravnost domov in v posteljo.
- In večer pred tem? - To je bil ... torek zvečer.
- Bridge turnir. Igral sem bridge. - Ponedeljek zvečer?
Ko pridete do silvestrovega 1954, mi povejte.
Ponedeljek zvečer? Ponedeljek zvečer ... sva z ženo odšla v kino.
- Kaj sta gledala? - Škrlaten krog. Kriminalka.
-- Kaj je bil pa drug film? - Hmm ...
Takoj bom povedal.
Pomembna gospa ...
Nekaj.
Gospa Bainbridge. Pomembna gospa Bainbridge.
Tega sem videl. Ime ima Neverjetna gospa Bainbridge.
Da. Neverjetna gospa Bainbridge.
Kdo je igral v Neverjetni gospe Bainbridge?
Barbara ... Long, se mi zdi.
Temno, luštno dekle.
- Ling ali ... Long. Nekaj takega. - Kdo še?
Nisem še slišal zanj.
Bil je zelo nizko proračunski ta drugi film, z neznanimi ...
In niste bili pod čustvenim pritiskom.
Ne.
Nisem bil.
- Bistvo je pokazano. - Kakšno bistvo.
Lahko se pogovarjamo do onemoglosti. Fant je kriv.
Me razumete, prijatelj?
- Imate še kakšen tisti bombon? - Nobenega več, prijatelj.
O, fant. Glejte kako dežuje. Nič ne bo z vašo tekmo.
Saj je samo ploha.
Poleg tega imajo igrišče pokrito.
Lahko vidim nož za trenutek, prosim?
Še vedno smo izenačeni 6 : 6. Kakšen predlog?
- Ura je 5 čez 6. Naročimo večerjo. - Zakaj ne počakamo do sedmih?
Zaradi mene lahko.
Nekaj bi rad povedal. Že nekaj časa premišljujem o tem
in dokler smo obtičali ...
Bila je dolga razprava o rani zaradi noža in kako je bila storjena.
- Spuščajoči kot, saj veste. - Ne začenjajte spet.
- To so predelali že tolikokrat. - Vem, samo nekaj me moti.
Fant je bil visok 1,65 metra. Njegov oče pa 1,85.
To je razlika 20 cm.
Zelo čudno je, da zabodeš nekoga, ki je toliko večji od tebe navzdol.
Daj sem.
Bom pokazal. Naj nekdo vstane.
Glejte to - tega ne bom ponavljal.
Naredil se bom 20 cm manjšega.
- To bo približno prav. Morda še malo. - V redu, še malo.
Nihče ni poškodovan.
- Drži? - Drži. Nihče poškodovan.
No, tako bi jaz zabodel človeka, ki je ... večji od mene.
Poglejte kot. Dol in not.
In tako se je zgodilo. Zdaj pa recite, da se motim.
- Dol in not. Ni kaj ugovarjati. - Počakajte trenutek.
Mi daste to?
Kako sovražim take reči.
- Ste kdaj videli dvoboj z noži? - Ne.
Je kdo videl dvoboj z noži?
Jaz sem ga. Na moji verandi, čez cesto, na vrtu.
Zložljivi noži so del četrti, kjer sem živel.
Smešno, da se nisem tega prej spomnil. Očitno poskušam pozabiti.
- Kako se uporablja zložljiv nož? - Nikoli ga ne bi uporabljal tako.
Izgubiš preveč časa preprijemom.
Takole. Od spodaj.
Kdorkoli, ki je kdaj ga uporabljal bi ga držal tako.
- Ste prepričani? - Sem.
- Zato se odpirajo tako. - Fant je bil kar vešč z nožem?
Mislite, da bi lahko naredil tako rano, ki je ubila njegovega očeta?
Ne. Ne z izkušnjami, ki jih ima, ko se celo življenje ukvarja z noži.
- Mislim, da bi uporabil nož od spodaj. - Kako veste?
- Ste bili tam, ko je bil ubit? - Ne. Pa noben drug tukaj tudi ne.
Zakaj nam govorite te bedarije? Ne verjamem vam.
Ne morete govoriti, kaj bi morda storil
preprosto zato, ker je znal uporabljati nož.
- Kaj mislite? - Ne vem.
- Kako mislite, da ne veste? - Ne vem.
- Kaj pa vi? - Za ostale ne vem,
ampak jaz sem naveličan tega blebetanja. Nikamor ne pridemo.
Torej moram to končati. Spreminjam svoj glas v ni kriv.
- Kaj ste? - Slišali ste me. Dovolj imam.
- Dovolj imate? To ni odgovor. - Poslušajte, vi poskrbite le zase.
- Veste? - Prav ima.
To ni odgovor.
Kakšne vrste mož ste?
Sedeli ste tu in skupaj z ostalimi glasovali kriv,
ker vas neke karte za baseball stanejo nekaj denarja.
Zdaj ste spremenili glas, ker ste naveličani pogovorov?
- Poslušaj, kolega ... - Kdo pravi, da imate pravico,
da se tako igrate s človekovim življenjem. Ti ni vseeno ...
Počakajte malo. Ne morete tako govoriti z mano.
Lahko govorim z vami tako. Če želite glasovati ni kriv,
dajte zaradi tega, ker ste prepričani, da ni kriv, ne pa ker imate dovolj.
In če mislite, da je kriv, potem glasujte tako.
Ali si ne upate storiti, kar mislite, da je prav?
- Poslušajte ... - Kriv ali ni kriv?
- Povedal sem. Ni kriv. - Zakaj?
- Ni mi treba ... - Pa morate. Povejte. Zakaj?
Mislim ... da ni kriv.
- Hočem novo glasovanje. - OK, novo glasovanje je klicano.
Najhitreje je, če dvignemo roke. Kdo nasprotuje?
V redu. Vsi, ki glasujete ni kriv, dvignite roke.
En, dva trije,
štirje, pet, šest, sedem ...
osem.
Devet.
Vsi, ki glasujete ni kriv, dvignite roke.
En, dva, trije.
Torej, glasovanje je devet proti trem v prid oprostitve.
Ne razumem vas ljudje!
Vse te malenkosti, ki jih omenjate, ne pomenijo nič!
Videli ste fanta prav tako kot jaz.
Ne recite, da verjamete, tej smešni zgodbici, da je izgubil nož
in tisto, da je bilo v kinu.
Saj veste, kako ti ljudje lažejo. Prirojeno imajo.
Kaj za vraga? Ne ni treba, da vam pravim. Ne vedo, kaj je resnica!
In tudi ne potrebujejo nobenega velikega razloga, da ubijejo nekoga.
Ne, gospodje. Napijejo se. Veliki pijanci so, vsi po vrsti.
Saj veste. In bum! In nekdo leži v jarku.
Nihče jih ne obsoja. Taka je njihova narava.
Sam me razumete? Nasilni. Kam greste?
Človeško življenje jim ne pomeni, toliko kot nam.
Pijejo brez konca in neprestano se pretepajo
in če je nekdo ubit, je pač nekdo ubit! Ni jim mar!
Seveda, je tudi nekaj dobrih stvari na njih. Sem prvi, ki to omenjam.
Poznal sem jih nekaj, ki so bili v redu, samo to so izjeme.
Večina njih, kot da ne bi imeli čustev! Počno lahko karkoli!
Kaj se dogaja tukaj?
Rad bi vam povedal. Delate veliko napako ljudje.
Ta fant je lažnivec. Jaz to vem. Vem vse o njih.
Poslušajte me. Niso dobri ljudje.
Niti eden ni dober človek.
Kaj se dogaja tukaj?
Povem svoje mnenje in vi ...
Poslušajte me ...
Mi smo ... mi smo ...
Ta fant, ki mu sodimo. Njegova vrsta. Kaj jih ne poznate?
Obstaja ... obstaja nevarnost.
Ti ljudje so nevarni.
So ... divji.
Poslušajte me. Poslušajte me.
Jaz sem. Zdaj se pa usedite in ne odprite več ust.
Včasih ... pravim vam.
Vedno je težko pri takih rečeh pozabiti osebne predsodke.
Kjerkoli jih srečate, predsodki vedno zameglijo resnico.
Ne vem kakšna je resnica.
Verjetno ne bomo nikoli vedeli.
Devet nas misli, da je obtoženi nedolžen.
Ampak samo ugibamo na verjetnostih. Lahko se motimo.
Lahko se trudimo, da bi izpustili krivega moža. Ne vem. Nihče ne more.
Ampak imamo pa razumen dvom.
In to je nekaj, kar je pomembno v našem sistemu.
Nobena porota ne more obsoditi človeka za krivega, če ni prepričana.
Nas devet ne razume, kako ste vi trije še prepričani.
- Morda nam lahko poveste. - Bom poskusil.
Povedali ste nekaj odličnih pripomb, ampak jaz še vedno verjamem, da je kriv.
Za to imam dva razloga. Prvi: pričevanje ženske na drugi strani ulice,
ki je dejansko videla umor.
To je najpomembnejše pričevanje.
In drugič: Dejstvo, da je opisala umor
s trditvijo, da je fant roko dvignil nad glavo
in z nožem zabodel navzdol v očetova prsa.
- Videla je, kako je narobe to napravil. - To nedvoumno drži.
Pogovorimo se malo o ženski.
Rekla je, da je šla v posteljo okrog enajstih zvečer.
Njena postelja je poleg okna, tako je lahko gledala ven
in videla je naravnost v fantovo sobo na drugi strani ceste.
Premetavala in obračala se je več kot uro, ker ni mogla zaspati.
Končno se je obrnila proti oknu okrog 10 minut čez polnoč
in ko je pogledala skozi okno, je videla umor skozi okna vozečega vlaka.
Rekla je, da so se luči po umoru ugasnile,
ampak je dobro videla fanta med dejanskim umorom njegove očeta.
Kar se mene tiče, je to nedvoumno pričevanje.
- To je v bistvu cel primer. - Kaj vi mislite?
Kaj pa vi?
Ne vem. Toliko dokazov za pretehtati. Je kar komplicirana zadeva.
Odkrito, ne razumem, kako ste lahko glasovali za oprostitev.
- Ni preprosto urediti dokazov. - Pozabite ostale dokaze!
Ženska ga je videla! Kaj še hočete?
- Mogoče ... - Glasujmo.
V redu, novo glasovanje je bilo klicano. Kakšni ugovori?
V redu. Spreminjam svoj glas.
- Kriv je. - Še kdo? Glasovanje je osem proti štiri.
Zakaj je to tako osebno zmagoslavje za vas, ta en glas?
V redu. Rečem, da smo neodločena porota. Pojdimo s tem do sodnika.
Kaj pravite? Rad bi vas slišal.
Vi, vi ste vodja vsega tega. Kaj pa vi mislite?
- Predelajmo še enkrat. - Saj smo predelali še enkrat!
Poba v sivi flanelasti srajci skače sem in tja, kot teniška žogica.
Nima smisla, da ste nesramni. Vi spreminjate to v tekmovanje.
V redu.
Morda lahko določimo neko časovno omejitev.
Ja. En krog in potem končamo?
Ura je ... petnajst čez šest. Nekdo je prej omenjal sedmo uro.
Takrat se bi pa morda lahko že pogovarjali ali smo neodločena porota ali ne
- Se ne počutite dobro? - Počutim se odlično, hvala.
Pravim, da je ob sedmih tak razumen čas.
Vprašal sem zato, ker ste si drgnili nos kot ...
Oprostite, da motim.
Ampak naredili ste gesto, ki me je na nekaj spomnila.
- Rad bi, da se nekaj zmenimo tu. - Mislim, da je to pomembno.
Hvala. Gotovo mi boste oprostili za to.
ampak spraševal sem se zakaj ste se takole podrgnili po nosu.
Dajte no.
Trenutno se pogovarjam z gospodom, ki sedi poleg vas.
Zakaj ste si tako drgnili nos?
Če se vas to sploh tiče, sem si ga drgnil, ker me malo moti.
Oprostite. Je to ... Je to zaradi očal?
Je ja. Lahko sedaj nadaljujemo s čim drugim?
Vaša očala so naredila tista dva globoka odtisa na straneh nosu.
Tega nisem opazil prej. To mora biti moteče.
Je zelo moteče.
Ne bi vedel. Nikoli nisem nosil očal.
Zdaj pa počasi zaključite s tem okulističnim pregledom.
Tista ženska, ki je pričala, da je videla umor,
je imela enake odtise na straneh nosu.
Krščen Matiček! Prav ima.
Prosim. Dajte mi samo minuto ... in bom končal.
Ne vem, če je še kdo to opazil na njej.
Nisem se na to spomnil takrat, ampak pregledoval sem njen obraz ... v mislih.
Imela je enaka odtisa. Nenehno si ju je drgnila na sodišču.
Točno. Veliko je počela to.
Ženska je stara okrog 45.
Zelo se je trudila, da bi izgledala 35.
Njen prvi javni nastop. Veliko ličila. Barvani lasje.
Nove obleke, ki bi jih morala nositi mlajša ženska.
Brez očal. Ženske pač počno to. Ali lahko dobite čustveno predstavo o njej?
Kako mislite brez očal? Kako pa veste, če sploh nosi očala?
- Samo zato, ker si je drgnila nos? - Imela je tista odtisa. Videl sem jih.
- In? Kaj mislite, da to pomeni? - Naveličan sem vašega kričanja ...
Dajte no. Pozabite.
Hej, poslušajte. Prav ima. Tudi jaz sem jih videl. Bil sem ji najbliže.
Imela je tisti reči na strani nosu.
Kaj hočete povedati?
Imela je barvane lase, odtise na nosu. Kaj naj to pomeni?
Bi lahko tista odtisa naredilo kaj drugega kot očala?
Ne.
Jaz nisem videl nobenih odtisov!
Jaz sem jih. Čudno, a nisem prej pomislil na to.
Zakaj ni odvetnik tega omenil?
V tej sobi je dvanajst ljudi osredotočenih na ta primer.
- Enajst nas tudi ni pomislilo na to. - Kaj pa tožilec?
Mislite, da bi storil, kaj takega? Da bi pričala brez očal?
Ste kdaj videli žensko, ki ni hotela nositi očal, ker pokvarijo njen izgled?
V redu. Imela je odtisa na nosu. To vam priznam.
Od očal, kaj ne? Ni jih hotela nositi zunaj hiše,
da bi ljudje mislili, kako čudovita je.
Ampak, ko je videla fanta umoriti svojega očeta, je bila v hiši sam.
To je vse.
Ali vi nosite očala v postelji?
Ne. Jih ne.
Nihče ne nosi očal v postelji.
Logično je, da domnevamo, da jih ni nosila v postelji.
- Kako veste? - Ne vem. Ugibam.
Ugibam tudi, da jih ni dala na nos, ko je pogledala skozi okno.
Pričala je, da se je umor zgodil ravno, ko je pogledala ven.
Luči so se ugasnile. Ni imela časa, da bi si jih nataknila.
Še eno ugibanje. Resnično je prepričana, da je fant ubil svojega očeta.
- Po moje je pa videla le zmazek. - Kako veste, kaj je videla?
Kako kdorkoli ve to? Kako veste kakšna očala je nosila?
Morda je nosila sončna očala! Morda je daljnovidna. Kaj sploh veste?
Vem le, da je njen vid pod vprašajem.
Morala je identificirati osebo oddaljeno 18m, ponoči, brez očal.
Ne moremo poslati nekoga v smrt zaradi takih dokazov.
Ne govorite mi tega.
- Se morda ni zmotila? - Ne.
- Ni mogoče? - Ne, ni mogoče.
Je mogoče?
Ni kriv.
Mislite vi, da je kriv?
Mislim, da je kriv.
Kaj pa vi?
Ne.
Prepričan sem. Ni kriv.
- Kaj je narobe z vami? - Zdaj imam razumen dvom.
- Enajst proti enemu je. - Kaj pa preostali dokazi?
Kaj pa vse tisto? ... Nož? Vse skupaj?
Rekli ste, da lahko ostale dokaze pozabimo.
Kaj bomo zdaj storili?
Sam ste.
Ne briga me, ali sem sam, ali ne. To je moja pravica.
Je vaša pravica.
Kaj hočete? Pravim, da je kriv.
- Hočemo slišati vaše argumente. - Dal sem vam moje argumente.
Nismo prepričani. Radi bi jih ponovno slišali.
Imamo toliko časa, kot bo potrebno.
Vse - vsaka najmanjša stvar, ki se je zgodila v dvorani, pravi, da je kriv.
Kaj mislite? Saj nisem idiot ali kaj?
Poglejte vse o tiste starcu, ki je živel tam in je vse slišal!
Ali tisto o nožu. Ker so našli enega enakega?
Starec ga je videl! Tam, na stopnicah.
Kaj je važno koliko sekund je bilo?
Čisto vsaka stvar. Da mu je nož padel skozi luknjo v žepu.
Ne morete dokazati, da ni prišel do vrat!
Lahko si vzamete veliko časa, ko šepate po sobi, ampak dokazati ne morete!
In kaj je z vlakom? In kino?
To pa je najbolj neverjetna zgodba, kar sem jih kdajkoli slišal.
Stavim 5000 dolarjev, da bi se jaz spomnil film, ki bi ga gledal.
Pravim vam, vse je bilo preoblikovano in obrnjeno!
In to z očali? Kako veste, da jih ni imela na nosu?
Pričala je na sodišču!
In kaj pa fantov krik?
Tukaj imam vsa dejstva.
Tukaj ...
No, to je to. To je celoten primer.
No?
Recite kaj!
Vi, ušiva skupina počenih src.
Ne boste me zastrašili. Pravico imam do lastnega mnenja.
Pokvarjeni otroci ... garaš do onemoglost.
Ne ...
Ni kriv.
Pripravljeni smo.
Hej!
- Kako vam je ime? - Davis.
Jaz sem McCardle.
- No, nasvidenje. - Nasvidenje-
Prevod : Trlep